Copyright: Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár


Címoldal
		Tartalomjegyzék


Bolberitz Pál

Európa és a kereszténység

Haza a magasban

Elôadások a Szent István Társulatnál XIV.

Sorozatszerkesztô

Farkas Olivér

és Sarbak Gábor

Szent István Társulat, 2004

ISBN 963 361 597 6


Tartalomjegyzék

A könyv elektronikus változata

Bevezetés

Mit adtunk?

1. A görög-római-zsidó értékek integrálása

2. A teremtô Isten és a teremtett világ elválasztása

3. Az ember méltósága

4. A kultúra és a civilizáció ápolása

5. Megváltás, a felszabadítás és a szabadság

6. Az Isten és a világ szakadékának áthidalása

7. A hátrányos helyzetûek felkarolása

8. A misszió

9. A keresztény erkölcs

10. A szó és a tett egysége

Mi maradt?

Mit adhatunk?

Jegyzetek


A könyv elektronikus változata

Ez a program az azonos címû füzet szöveghû elektronikus változata. A füzet 2004-ben jelent meg a Szent István Társulat kiadásában az ISBN 963 361 597 6 azonosítóval. Az elektronikus változat a szerzô és a kiadó engedélyével készült. Ezt a programot lelkipásztori célokra a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár szabályai szerint lehet használni. Minden más jog az szerzôé.


Bevezetés

Tisztelt Elnök Úr! Tisztelt Hölgyeim és Uraim!

Elôadásom címe ,,Európa és a kereszténység'', közelebbrôl ,,Mit adott a kereszténység Európának?'' Ezt a témát elôször úgy közelítem meg, hogy ,,desifrírozva'' beszélek a témáról, mert az elôadásom második részében ,,sifrírozva'' fogok beszélni, de elôször tudnunk kell azt, hogy milyen a téma ,,desifrírozva''. A ,,sifrírozás'' rejtjelezést jelent, tehát abból a tézisbôl indulok ki, hogy a mai Európában a kereszténység rejtjelezve, nyomaiban megvan. Azonban tudnunk kell azt, hogy amikor nem rejtjelezetten, hanem világosan és egyértelmûen beszélünk a keresztény szellemi értékekrôl, akkor milyen pontokban foglalható össze az az értékrend, amelyet a kereszténység nyújtott nekünk. Természetesen minden csoportosítás egyoldalú, mindenben van valamilyen kiegészíthetô mozzanat. Az egyszerûség kedvéért tíz pontban szedtem össze azokat az értékeket, amelyeket a kereszténység nyújtott Európának.


Mit adtunk?

Az elsô a görög-római-zsidó értékek integrálása. Európa, amikor létrejött, akkor a görög filozófia, a görög mûvészet és a római jogi alapelvek szempontjai alapján kialakult intézményrendszer romjain nôtt fel. Ebbe a kultúrába és civilizációba integrálta a Közel-Keletrôl a zsidó értékeket, persze egy keresztény interpretációban. Nyilvánvaló, hogy az európai értékrendhez hozzátartozik egy sajátosan önálló zsidó kultúrértékrend is, de errôl most nem kívánok közelebbrôl beszélni, hiszen tudjuk, hogy amikor kialakultak az európai, vagy tágabb értelemben vett nemzetek, akkor valamilyen módon ott zsidó vallási közösségek is megjelentek, amelyek nem voltak a kereszténységbe integrálódva, és volt egy sajátos kultúrájuk. A görög filozófia fölcsillantotta az egyetemesség gondolatát, és nagyon jó arányban tudta bemutatni az egész és a rész, az azonosság és a különbözôség viszonyát, és általában a fogalmi gondolkodásra meg tudta tanítani az embereket. Ez egy egészen sajátos, új dolog a többi kultúrák és civilizációkkal összehasonlítva. A római jog, amit a kereszténység integrált és átadott a népvándorlás korában a különféle nemzeteknek, is olyan értékrend volt, amire építeni lehetett, és aminek alapján a Karoling-korban kialakulhatott a mai Európa. Nem kívánok beszélni a keleti kultúrértékekrôl, mert az igaz, hogy a Keletrómai Birodalom sok értéket hordozott, de ezeket az értékeket valójában csak az ezredfordulóig tudta érvényesíteni Európa területén, s fôleg Kelet-Európában, mert a keleti egyházszakadás során, és különösen a keresztes háborúk idején kialakuló feszült helyzet miatt ez a háttérbe szorult, és valójában nem befolyásolta lényegesen a sajátos értelemben vett európai kultúrát. Hogy ennek a keleti ortodox értékrendnek mind kulturális, mind teológiai és mûvészeti szempontból óriási értékei vannak, azt nagyon jól tudjuk. Az viszont rendkívül érdekes, hogy abban az Európában, amelyik a népvándorlás korában integrálódott -- amint hangsúlyoztam, a görög-római értékek romjain -- a kereszténység megjelenített egy olyan teológiai tanítást -- és ez lenne a második érték --, amely eléggé idegen volt azoknak a népeknek, akik esetleg keletrôl jöttek, de azoknak a népeknek is késôbb, akik még távolabbi civilizációkban éltek, és ez nem más, mint a teremtô Isten és a teremtett világ elválasztásának a gondolata. Tehát a világ nem isteni ragyogásban jelenik meg elôttünk, a világ teremtmény, és egyedül az Ószövetség teremtô Istene -- aki az Újszövetség teremtô Istene is -- az, aki isteni fenségben ragyog fel elôttünk. Abból, hogy a világ nem Isten, egy nagyon fontos dolog következik. A Teremtés könyve ezt így fogalmazza meg: ,,Hajtsátok uralmatok alá a földet.''[1] De azt is írja a Teremtés könyve, hogy mûveljétek a paradicsomkertet[2]. Vagyis az egyik oldalon az ember kap az Istentôl egy relatív önállóságot, hogy legyen a Teremtô munkatársa, ezt a világot alakítsa, formálja, de ennek van egy negatív normája és határa: csak a teremtô Isten tervei szerint formálhatja ezt a világot. Az, hogy mûvelje ezt a paradicsomkertet -- és itt nyilván nem a zöldségrôl van szó, hanem arról a fajta eszményiesített oázis-helyzetrôl, mely az Istennel való rendezett viszonynak objektivált kifejezése -- azt jelenti, hogy az embernek ezt a világot úgy kell alakítani, hogy nemcsak meghódítja, hanem meg is ôrzi, kihozza belôle az elrejtett értéket. Itt is van természetesen egy negatív norma, ez pedig nem más, mint hogy a kultúra kreativitása potenciálisan a végtelen felé irányul, de aktuálisan mégiscsak megvannak a határai, a határa pedig nem más, mint maga az igaz, a szép és a jó, mint transzcendentális érték.

A harmadik érték az ember méltósága. Isten a saját képére és hasonlatosságára teremtette meg az embert, s ez az Isten-képiség, amely az ember szellemi lelkében, továbbá annak mûködésében nyilvánul meg, ez az embereket egyenlôvé teszi Isten színe elôtt. Ez egészen új mozzanat, hiszen tudjuk, hogy az ókorban az emberek közötti egyenlôség ismeretlen fogalom volt, esetleg az egy érdekcsoporthoz, vagy egy származási csoporthoz tartozók között lehetett egyfajta egyenlôség, de tudjuk, hogy a gyôztesekre vonatkozott ez az egyenlôség elsôsorban, jogok formájában, a legyôzötteket azonban egyszerûen nem tekintették embernek. A kereszténység volt az, amely a rabszolgaságot felszámolta, legalábbis komolyan szándékozta, s ez nem jelenti azt, hogy az Egyház történelmében nem voltak visszaélések ezen a területen, de az Egyház hivatalos tanításában mindig is a rabszolgaság ellen volt.

Az ember méltóságából következik -- s ez lenne a negyedik érték -- a kultúra és a civilizáció ápolása. Hiszen mind a kultúra, mind a tudomány, mûvészet és civilizáció, úgy, mint intézményesített jogrend és technika, valójában abból az értékbôl születik, hogy az embernek joga van ezt a világot viszonylagos önállósággal kezelésbe venni, ha a határokat szem elôtt tartja, a kereszténység tanítása szerint. Ebbôl születik egyfajta kreativitás -- hiszen a kereszténység az emberre úgy tekint, mint az Isten munkatársára, teremtményi munkatársára --, aki nem egyenrangú partnere a teremtô Istennek, hanem Isten szolgája, és ha az Isten erkölcsi törvényei szerint mûveli a kultúrát, a civilizációt, akkor kijavíthatja azokat a hibákat, amelyeket az emberi bûn és önzés megjelenít ebben a világban. És itt meg is találjuk a kultúra és civilizáció igaz értelmét. Hiszen nem az a cél, hogy a kreativitást úgy értelmezzük, hogy Isten egy rossz világot teremtett és hogy mi csináljunk egy sokkal jobbat, hanem az a cél, hogy kiinduljunk a világnak a jó voltából, hiszen tudjuk épp a Teremtés könyvébôl, hogy mindaz, amit az Isten teremtett, az jó, értékes, vagyis céljának megfelelô, és hogy ha ez valamilyen módon megromlik, elferdül, azt ki kell igazítani, meg kell javítani.

És itt jutunk el az ötödik értekhez, a megváltás, a felszabadítás és a szabadság gondolatához. A kereszténységnek teremtéstanából indul ki egy központi gondolata, s ez a megváltás-tan. A kereszténység szotériológiai vallás, vagyis megváltás-vallás. Az a tanítása, hogy az ember bûnbe esett, és ez a bûnbeesés minden eltorzult, szabad akarati tettel hozzáteszi tégláját a bûn hamis építményéhez. Továbbá az ember nem tudja önmagát megváltani, hiszen a bûn lényege az Istennel való rendezett kapcsolat megromlása, következésképp az Istennel kell a kapcsolatot rendezni. Ám mivel az ember képtelen ezt egyoldalúan megoldani, szüksége van valakire, aki az Isten küldötte, aki rendelkezik azzal az erôvel és szabadsággal, hogy Isten oldaláról is hatékonnyá tegye ezt a kiengesztelôdést, továbbá az ember oldaláról is, hiszen valóságos Isten és valóságos ember. Ez a Názáreti Jézus, aki bûneinkért halált szenvedett -- ahogy Szent Pál apostol mondja -- és megigazulásunkra feltámadt halottaiból.[3] ,,A szabadságra Krisztus vezetett el minket''[4] -- vallja Szent Pál apostol -- csak ne éljünk vissza a szabadsággal -- folytatja -- a test javára. A testen itt általában az emberi önzést értjük, mert ha a szabadságot arra használjuk fel, hogy kizárólag önmagunkat érvényesítjük minden más értékkel szemben, akkor épp szabadságunkat veszítjük el. Nem szabadulunk meg a bûntôl, nem jutunk el a felszabadulás, a megváltottság, az üdvösség állapotába, vagyis nem rendezôdik a helyzetünk a mennyei Atyával. A bûnbeesés a kereszténység tanításában, a bûntôl való szabadulásnak a ténye. További lehetôsége is alapvetô keresztény tanítás. Ez a szabadulás a keresztség által történhet, és a keresztségbôl kiindulva, fôleg a bûnbánat szentségén, de a többi szentségen keresztül is, mint az isteni élet-közlésnek kegyelem formájában való megnyilvánulása, ami hatékonnyá válhat a történelem folyamán. Az igazi szabadság nem a választás szabadsága, nem is a nyomor, a kényszer rabsága alól való felszabadulás -- ezek a szabadságnak pusztán alacsonyabb megnyilvánulási formái -- az igazi szabadsághoz az elkötelezôdés, a döntés szabadsága vezet el bennünket. A keresztény tanítás szerint a hit által képes az ember Isten kegyelmével felismerni Istenben a saját végsô célját, a legfôbb értéket. Képes arra is, hogy az Isten-képiségének megfelelô emberséget kormányozzon magában és abban a felismerésben, hogy a Legfôbb Jót tarthatja igazi kiegészítôjének és jó értelemben partnerének, ezáltal igazán szabaddá is lesz.

A hatodik érték ezzel kapcsolatban nem más, mint az Isten és a világ szakadékának áthidalása. Hegel vallásfilozófiájában szól arról, hogy vannak olyan vallások, amelyek eltúlozzák az Isten és az ember, Isten és a világ közötti viszony különbözôségét, úgyannyira, hogy Istent túlságosan transzcendensnek, a világot és az embert pedig túlságosnak immanensnek tekintik. A kettô közötti híd a kinyilatkoztatás, az Isten oldaláról történô kezdeményezés, valamifajta könyv, valamiféle üzenet. A másik véglet ebben a dialektikus folyamatban az a túlzás -- Hegel filozófiája szerint --, hogy az Isten és a világ, Isten és az ember közötti kapcsolat egészen elmosódik, úgyannyira, hogy vagy a panteizmusba süllyed, amely mindenhol a világban Istent lát, vagy a panenteizmus szélsôségébe esik, amely megfeledkezik a világról, és az egész világot mintegy Istenbe asszimilálja (,,pan'' = minden; ,,en'' = -ban, ben; ,,theosz'' = Isten, vagyis minden az Istenben van). Ennek a dialektikus feszültségnek a feloldására ajánl egy megoldást Hegel. A kereszténységet ajánlja szintézisként, ahol szerinte az Isten és a világ közötti viszony dialektikus egységbe van fogva, mintegy a két pólus értékeit megszüntetve, megôrizve és felemelve megoldja Isten és a világ különbözô viszonyának kérdését, mondván, hogy a kereszténységben a megtestesülés megjeleníti az örökkévalóságot az idôben, továbbá az idôbeliségnek az örökkévalóságba integrálását a feltámadás által. Így megjeleníti az istenit a világban, a transzcendenset az immanensben, az immanenset a transzcendensben Jézus Krisztus erejében. Hegel azt mondja, hogy a legtökéletesebb vallás a kereszténység, mert a legtökéletesebben oldja meg minden vallás alapvetô kérdését, az Isten és a világ közti viszony problémáját.

A következô érték, ami a hetedik érték, amit a kereszténység Európának adott, a hátrányos helyzetûek felkarolása. Ez enyhén szólva ismeretlen fogalom volt mind az ókorban, mind a népvándorlás korában, egy olyan világban, amely a gyôztesnek adott igazat, és ami szerint a vesztest el kell pusztítani, vagy pedig jó esetben rabszolgaként tartani. Még a mai világban is vannak olyan kultúrák és civilizációk, amelyek természetes dolognak tartják a vesztesek eltiprását, a Taigetoszról való letaszítását -- persze képletes értelemben -- és ezzel szemben egy egészen új mozzanat jelent meg az európai kultúrában. Azt az embert, aki a versenyben valamilyen módon lemaradt -- akár testi, akár szellemi értelemben -- segíteni kell, és nem lenézni. Ez a beállítottság egy egészen sajátos keresztény erény, amely életre hívta a caritas mozgalmakat, mert a kharitasz szeretetet jelent. Továbbá ezzel kapcsolatos a tolerancia is, amely türelmet hirdet mindazokkal az emberekkel szemben, akik más véleményen vannak, akikrôl a mai világban úgy beszélnek, mint akik a szociális hálóba hullottak. Ezekkel az emberekkel szemben türelmesnek kell lenni, s ez keresztény erény. Még egy John Locke is, aki anglikán vallású volt, és nagyon nagyra értékelte a toleranciát, híres Tolerancia levelében, amely a felvilágosodás korában íródott, úgy fogalmaz, hogy mindenkivel szemben türelmesnek, toleránsnak kell lenni, kivéve az ateistákat és a katolikusokat.

A következô, nyolcadik érték, amelyet a kereszténység megjelenített Európában, a misszió gondolata. A kereszténység missziós vallás. Nem minden vallás missziós vallás. A kereszténység az Újszövetségi Szentírásnak abból a tanításából indul ki, amely szerint Jézus Krisztus végakarataként mondja: ,,Menjetek tehát, és tegyetek tanítvánnyá minden népet. Kereszteljétek meg ôket az Atya és a Fiú és a Szentlélek nevében.'' (Mt 28,19). Ez az Úr Jézus testamentuma, a mennybemenetele elôtti végsô üzenete. E szavakat halálosan komolyan vették az apostolok, hiszen maga az ,,apostol'' szó is ,,küldöttet'' jelent, és mindazok, akik hisznek Jézus Krisztusban az apostolok szavára, azok az egyház tagjai. A misszió inkulturációt jelent. A misszió során valójában a keresztény szellemi értékrendet próbálják implantálni a különféle vallásokban elhelyezkedô kultúrák és civilizációk világában. Ez alkalmasint keveredett és keveredik a gyarmatosítás inkulturációjával, sôt visszaélésekkel is jár, mint ahogy a tolerancia az inkvizíció formájában vallási türelmetlenségbe és intoleranciába is átcsapott. Nem kétséges, hogy ezek a jelenségek visszaélések voltak, de ezek az Egyház emberi arculatához hozzátartoznak. Nincs jogunk itt ítélkezni, mert amint az Egyház tagjai leszünk, már mi is felelôsek vagyunk az Egyház emberi arculatáért. Bizonyos, hogy nemcsak értékeinket visszük az Egyházba, hanem hibáinkat, bûneinket is, mert ha valaki csak az értékeit viszi az Egyházba, az önmagát és a világot is félrevezeti. A misszió pozitív következményekkel is járt az inkulturáció formájában. Bebizonyította, hogy a keresztény kinyilatkoztatás fényében megismert szellemi értékek annyira egyetemesek, annyira közel állnak az emberi természethez, hogy a világon bárhol, ahol emberek élnek, akik szeretik a természetet, és értelmük az igazság felé irányul, továbbá akaratuk fogékony arra, hogy az erkölcsi jó értékét megvalósítsa, mind fogékonyak a kereszténységre. Ez volt a misszió alapja, amely kiindult az emberi természet igazra, jóra, szépre való ráhangoltságából, ám mégis azt mondom, hogy ez mind szép és jó, de kevés. Meg kell ,,fejelni'' mindezt a hit által megismert isteni kinyilatkoztatás igazságával és erkölcsi értékével. Tulajdonképpen a misszionáriusok vére árán -- hiszen sok vértanú is volt a misszionáriusok között, mert a misszionálás sohasem volt problémamentes, az egyház ,,európaizálta'' az egész világot.

A kilencedik érték a keresztény erkölcs. A keresztény erkölcs természetes alapra épül, az igazságosság és a szeretet értékére. Az igazságosság kimondja, hogy mindenkinek meg kell adni azt, ami jár neki. A keresztény erkölcs az intézmény és szabadság arányos összhangja, mert amikor az egyik oldalon hangsúlyozza az intézmény fontosságát, a másik oldalon vallja a római jog alapelvével, hogy ,,summum ius summa iniuria'', vagyis ha száz százalékig érvényesítem a jogot és mindent bürokratizálok, akkor, ez a legnagyobb jogtalansághoz vezet. Ezért van szükség a szeretetre és méltányosságra az intézmény öncélúsága mellett, fenntartva az intézmény fontosságát, mert az intézmény éli túl az egyént, és örökíti tovább a szellemi értékeket, ugyanakkor a szeretet visz lelket az intézménybe. Itt kell megjegyezzem, hogy az intézmény és szabadság dialektikájában megjelenô karizmák, rendkívüli kegyelmi adományok, amelyeket az Egyház mindig nagyra értékelt, és implantált a hitterjesztés során, továbbá intézményes keretet is adott neki a szerzetesség pártolásában és a szerzetesség erényeinek érvényesítésében.

Végül a tizedik érték a szó és a tett egysége, ami visszavezethetô a második isteni személy megtestesülésére, hiszen a Logos testté lett, hús-testté, emberré, és közöttünk lakozott[5]. Tudjuk, hogy az Úr Jézus a farizeusságot, a képmutatást a legélesebben elítélte, és a szeretet Istene, aki tudott a bûnösökkel szemben is -- ha bûnbánatot tartottak -- végtelenül irgalmas és megbocsátó lenni, anélkül, hogy a bûnüket kicsinyítette volna, ostort ragadott akkor, amikor az Isten házát, a szent dolgokat kigúnyolták a jeruzsálemi templomban -- mert üzletet csináltak az Úr házából[6] -- és hétszeres átkot mondott a farizeusokra[7], akiknél a szó és a tett nem volt megegyezésben. Ez röviden megfogalmazva a hitelesség, a tizedik érték, amit a kereszténység pozitív példaként állít elénk.


Mi maradt?

És most nézzük meg, hogy ezek a keresztény értékek hogyan devalválódtak, hogyan lettek ,,rejtjelezve'' a történelemben, és anélkül, hogy errôl most részletes történelmi áttekintést adnék, egyszerûen megpróbálom párhuzamba vonni az elôbbi tíz értékkel a devalválódott, leértékelt árú keresztény értékeket.

A görög-római-zsidó értékek integrálása helyén megjelent az új pogányság a maga hamis abszolútumaival és bálványaival. Az ember természeténél fogva Isten felé irányul, és akkor, ha nem az igaz Istent imádja, akkor az az istene, amit nem ,,szeret'', hanem fenntartás és kritika nélkül szeret, vagyis imád. Az imádás pedig egyedül igaz Istennek jár ki.

A második érték volt a teremtô Isten és a teremtett világ kettôssége, és ez is leértékelôdött. Mert a Teremtôt és a teremtményt azonosították. Ennek az a következménye, hogy megjelentek a teremtett abszolútumok. A teremtett abszolútumok túlhangsúlyozták az ember kreativitását, az embert, aki alkotó, ám úgy állították be, mintha Teremtô lenne, holott a teremtés egyedi és megismételhetetlen aktus, ezért logikailag definiálhatatlan sajátos értelemben, csak analóg értelemben lehet körülírni. Az ember alkot, és ha természetfölötti rendben fogalmazok, lehet a Teremtô ,,munkatársa'' analóg értelemben, részesedett értelemben. Az ember egzaltációja, istenítése megnyilvánulhat egyedek istenítésében, kollektív formában osztályok és fajok istenítésében. Hogy ez hová vezetett, azt nem kell különösebben kifejteni. A Teremtô és a teremtmény azonosítása megjelenítette a visszaélést a teremtés mûvével, a technika eszközei által létrehozott civilizáció oly mértékben kezdett öncélúvá válni, hogy az Isten által létrehozott elsô természetet tönkretette, azért, hogy az általa létrehozott és megteremtett második természetben önmaga elôtt hódolhasson.

Történelmileg kimutatható, hogy amikor még volt egy keresztény világnézetre épülô keresztény filozófia, ami teológiai alapokon állt, elhagyván természetfölötti, isteni alapjait, a filozófiának kezdte tulajdonítani azt a szerepet, ami a teológia szerepe. A filozófia lett minden világértelmezés és etikai szemlélet alapja. Majd a filozófia is elveszítette ezt a szerepét, átvette a helyét az ideológia, ahol ezt már gyakorlati hasznosságú politikai szempontok határozták meg, és alárendelt szerepet kapott a filozófia, az ideológiák posztmodern korban való válságának és devalválódásának a korszakában a szaktudományok, különösen a természettudományok és a politikai tudományok elemzô szakértôinek változó véleményei vették át a vallás szerepét, és ezeknek, a nap mint nap más és más formában megjelenô, megváltozhatatlan, úgymond szükségszerû igazságaiban kell már hinni Isten helyett. Viszont e tudományoknak a mûveléséhez pénz kell, nem is kevés, ezért ezek a tudományok manipulált tudományok, elveszítették a szabadságukat és a függetlenségüket, ezeket valakinek támogatnia kell, pénzzel, ami gazdasági erô. Következésképp a legújabb hamis isten a pénz és az áru, a fogyasztás, s így jutunk el a mai fogyasztói társadalomhoz, amelynek az istene a könnyen, pénzen megszerezhetô élvezet. Tehát kezdetben vala a ,,philosophia est ancilla theologiae'', utána lett a ,,philosophia est ancilla scientiae'', majd a ,,philosophia est ancilla ideologiae'', s végül ,,ideologia et philosophia sunt ancillae oeconomiae et politicae''. Bizony szomorú sorsa van a filozófiának, ha elszakad teológiai gyökereitôl, mert önmagában meghasonlik.

A harmadik pont az ember méltósága. Hogyan lett ez az érték devalválva, sifrírozva? Isten-képiség helyett megjelent az ember-képiség, amely Feuerbach megfogalmazásában ismert: ,,Nem Isten teremtette az embert, hanem az ember teremti meg magának az Istent.'' Nem óhajtom kifejteni, hová vezet az, ha az ember teremt magának istent. Az eredmény mindig ember lesz, hol bálványozott, hol pedig megalázott formában.

A negyedik pont a kultúra és civilizáció keresztény értéke, amely a teremtéstanból következik. A kultúra helyett megjelenik a civilizáció. A civilizáció legyôzte a kultúrát. A kultúra a civilizáció szolgálóleánya lett. A civilizáció célja, hogy hasznossá és kényelmessé tegye az ember életét. A kultúra értékessé teszi az ember életét, az ember méltóságának megfelelôen. Egyetlen példával szeretném ezt megvilágítani a mai Európában. Elôször felépítjük a családi házat, és amikor az már megvan, akkor -- sokan úgy gondolják -- biztos, hogy a házasság és a családi élet is boldog lesz. Ez is elôfordulhat, de általában nem így szokott lenni. Európa felépítésében is azt látom nagy veszélynek, ami nem az alapítók szándéka szerint való, hanem inkább utódaiknak a szándéka, hogy csinálunk Európából egy gazdasági egységet, megcsináljuk ennek az új Európának a civilizációját, és majd magától, évtizedek múlva lesz ebbôl egy nagyon szép európai kultúra. Csakhogy van, aki ezt majd meglátja, van, aki majd nem látja meg. S aki még olyan fiatal, hogy ezt még megláthatja, az se biztos, hogy meglátja.

Az ötödik pont volt a megváltás és a szabadság témája. A megváltás helyére lépett az önmegváltás, bár Jézus Krisztus bennünket ugyan a bûneinktôl váltott meg, de hát ez bizony egy nagy tévedés volt, gondolták egyesek, mert nincs bûn, nincs áteredô bûn, következésképp ami van, az jó. Persze, hogy jó, mivel céljának megfelelô, de az egyáltalán nem biztos, hogy ami ontológiailag jó, az erkölcsileg is jó. Ha pedig én jó vagyok, akkor általában a rossz az mindig a másikban van, és a körülményekben lelhetô fel. Ki tudja megváltani ezt a világot? Jézus Krisztusnak nem sikerült -- mondják ma egyesek -- az Egyháznak sem sikerült, változtassuk meg akkor mi a körülményeket. Megváltoztatjuk a körülményeket, és létrejön a szép új világ. Szabadság helyett megjelenik a szabadosság. Errôl már az elôbbiekben szóltam. Ha a választási szabadságot tekintem a szabadság legtökéletesebb formájának, ez szükségszerûen szabadossághoz vezet, majd anarchiához. Az anarchia pedig szükségszerûen dialektikus feszültségben kiváltja a totalitarizmust és a diktatúrát.

A hatodik érték az Isten és a világ szakadékának áthidalása. Ez úgy devalválódott a szekularizált, elvilágiasodott Európában, hogy külön vannak az Isten-ügyek és külön vannak a világi ügyek, s ezeket ne keverjük össze. Az egyház és állam szétválasztásának eszméje annyit jelent, hogy a vallást és a társadalmat kell szétválasztani. Ez társadalmi szinten nagy veszélyeket hordoz magában.

Itt jutunk el a következô értékhez, a misszió és az inkulturáció értékéhez, amely úgy devalválódott, hogy misszió helyett a vallás magánügy lett. Ha el van választva az egyház, a vallás a társadalomtól, akkor a vallás pusztán privát ügy. S errôl nem szabad beszélni, mert akkor politikailag inkorrekt vagyok, vagy korlátozom a másik személyes szabadságát, befolyásolni próbálom ôt, ez pedig nagy bûn a mai divatos közgondolkodás szemében.

A következô érték a hátrányos helyzetûek felkarolása. Ezzel kapcsolatban egy olyan visszaélésnek lehetünk tanúi, amelyet úgy nevezünk, hogy versenyhelyzet. A versenyben mindig csak egy gyôztes van. Ha megfigyeljük az amerikai típusú versenyideált, ott mindig csak egy gyôztes van. Ezt a szemléletet ma áthozták Európába. Éljen a gyôztes! Ahelyett, hogy segítenénk a résztvevôknek versenyezni, a vesztest egyszerûen ,,leírjuk''.

A kilencedik érték volt a keresztény erkölcs, amely úgy értékelôdött le, és lett sifrírozva, hogy az igazság és szeretet helyett egyedül csak a gyôztes igazsága érvényesülhet, a gyôztes a jó, az ,,etikus''. A vesztes mindenestül vesztes, és nem illik vele szemben sem méltányosságot, sem toleranciát gyakorolni. A versenyhelyzet vesztese minden esetben abszolút vesztes. Ebbôl pedig elméleti esélyegyenlôség helyett gyakorlati esélyegyenlôtlenség lett.

S végül a tizedik érték, a szó és tett egysége devalválódott és lett sifrírozva olyképpen, hogy más az elmélet és más a gyakorlat. S eljutottunk a posztmodern világunkhoz, melyet az érték-pluralizmus, a relativizmus, a szélsôséges individualizmus és a dekonstruktivizmus jellemez, vagyis minden konstruktív dolgot, amiben valami rend van, valami egységre irányuló mozzanat, azt le kell bontani, és alapjától kezdve újra fel kell építeni. Csak az a kérdés, hogy milyen egyetemesség, milyen egység alapján, s vajon ama egységnek, ,,tervnek'' megvan-e a transzcendens, természetfölötti értéke?

Hol van a megoldás? A keresztény értékrend sifrírozása, rejtjelezése, devalválódása, valójában a keresztény értékek deformálódása címszó alatt, melyet most már teljesen szekuláris alapon, egyfajta kereszténység nélküli humanizmus formájában, vagyis Istennek tekintett ,,világiasságnak'' tekintenek, s ez a szekularizmusnak, azaz elvilágiasodásnak formájában jelenik meg, ma már úgyszintén a dekonstruktivizmus áldozata lett. Ez a felfogás pedig végsô soron a francia forradalomnak az ún. megváltás, szekuláris megváltás reform-mozgalmában született, és a ,,szabadság, egyenlôség és testvériség'' jelszavában fogalmazódott meg. Ez viszont nem más, mint devalválódása és sifrírozása annak a sorrendnek, amelyet a keresztény értékrend így fogalmaz meg: elôször legyen testvériség. Ott, ahol testvériség van, megvalósulhat az Isten-képiség alapjain az igazi egyenlôség, és ahol igazi egyenlôség van, ott majd nem élnek vissza a szabadsággal.


Mit adhatunk?

Ezt a megoldást javallja az Egyház Tanítóhivatala is, amikor Európa jövôjérôl elmélkedik. Az 1991-ben összehívott Püspöki Szinódus, továbbá II. János Pál pápa ,,Egyház Európában'' (2003) címû apostoli buzdítása -- miközben folyvást Európa újraevangelizálását szorgalmazza -- reménységgel néz Európa jövôje felé. Egyrészt a hívek spirituális elmélyülésében és példaszerû tanúságtételében látja Európa keresztény jövôjének zálogát, másrészt hangsúlyozza annak fontosságát, hogy az Egyház jelen legyen a társadalomban. Fôleg az igazság, a communio (szeretetben való együvé tartozás) ügyének ápolásával védheti azt a szabadságot, melyre ,,Krisztus vezetett el minket.'' Egy olyan egyesülô Európában, ahol a népek érdek-közösséget kívánnak alkotni, az egyház az érték-közösség nemzetek fölötti egységét kívánja létrehozni. Egy olyan európai unióban, ahol mindenki azt kutatja: mit kaphatok a másiktól, az egyház arra a szemléletre buzdít, mely azt keresi, hogy mit adhatok a másiknak. Sokan pesszimizmussal néznek az elvilágiasodott, elöregedett európai kontinensre. A katolikus egyház most sem mond le hagyományos optimizmusáról. ,,A mi reményünk Krisztus'' -- írja II. János Pál pápa említett apostoli buzdításában. S ez a remény nem csal meg.

Köszönöm megtisztelô figyelmüket.


Jegyzetek

[1]	,,Szaporodjatok, sokasodjatok, töltsétek be a földet! Hajtsátok uralmatok alá, és uralkodjatok a tenger halain, az ég madarain, és minden állaton, amely mozog a földön.'' (Ter 1,28)
[2]	,,Fogta tehát az Úr Isten az embert, és az Éden kertjébe helyezte, hogy mûvelje és ôrizze meg.'' (Ter 2,15)
[3]	,,Aki halálra adatott bûneinkért és feltámasztatott megigazulásunkra.'' (Róm 4, 25)
[4]	,,Krisztus szabadságra szabadított meg minket, álljatok meg tehát szilárdan, és ne engedjétek magatokat újra a szolgaság igájába fogni.'' (Gal 5,1)
[5]	Jn 1,14
[6]	Lk 19,45-46
[7]	Mt 23,13-36


,,Szaporodjatok, sokasodjatok, töltsétek be a földet! Hajtsátok uralmatok alá, és uralkodjatok a tenger halain, az ég madarain, és minden állaton, amely mozog a földön.'' (Ter 1,28)


,,Fogta tehát az Úr Isten az embert, és az Éden kertjébe helyezte, hogy mûvelje és ôrizze meg.'' (Ter 2,15)


,,Aki halálra adatott bûneinkért és feltámasztatott megigazulásunkra.'' (Róm 4, 25)


,,Krisztus szabadságra szabadított meg minket, álljatok meg tehát szilárdan, és ne engedjétek magatokat újra a szolgaság igájába fogni.'' (Gal 5,1)


Jn 1,14


Lk 19,45-46


Mt 23,13-36


A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár bemutatása
A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár

	Isten hozta a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtárban, a magyarnyelvû keresztény irodalom tárházában! A Könyvtár önkéntesek munkájával mindenki számára elektronikus formában terjeszti Isten Igéjét. A Könyvtár bemutatása


A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár bemutatása

Célkitûzés

Állomány

Irányítás, központ

A Könyvtár használata, a könyvek formája

A Könyvtárban található file-ok neve

A file-ok felhasználási módjai

Hogyan lehet a könyvekhez hozzájutni?

A Könyvtár használatának jogi kérdései

Hogyan lehet a Könyvtár gyarapodásához hozzájárulni?

Megkötések a szöveg formájára

Érdeklôdés/Javaslat

Minôség -- állandó javítás

A könyvtár mottója

Célkitûzés

A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK) célja az, hogy mindenki számára hozzáférhetôvé tegye a teljes magyarnyelvû katolikus egyházi, lelki irodalmat elektronikus formában. A lelkipásztori munka támogatása mellett elôsegíti az egyházi kutatómunkát, könyvnyomtatást és az írott, magyar keresztény értékek bemutatását, megôrzését, terjesztését. A könyvállomány mindenki számára ingyenesen rendelkezésre áll az Internet hálózaton keresztül. Egyházi intézményeknek és személyeknek postán is elküldjük a kért anyagot.

Állomány

Minden szabadon másolható, szerzôi jogvédelem alá nem esô egyházi és vallási vonatkozású kiadvány része lehet a Könyvtárnak: a Szentírás (többféle fordításban), imakönyvek, énekeskönyvek, kódexek, pápai dokumentumok, katekizmusok, liturgikus könyvek, teológiai munkák, szentbeszéd-gyûjtemények, keresztutak, lelkigyakorlatok, himnuszok, imádságok, litániák, istenes versek és elbeszélések, szertartás-könyvek, lexikonok, stb.

Irányítás, központ

Központ:	St. Stephen's Magyar R.C. Church
	223 Third St., Passaic, NJ 07055, USA
	(Az Egyesült Államok New Jersey államában levô Szent István Magyar Római Katolikus egyházközség)
Levelezés:	Felsôvályi Ákos
	322 Sylvan Road
	Bloomfield, NJ, 07003, USA
	Tel: (973) 338-4736
	Fax: (973) 338-5330
	e-mail: felso@comcast.net
A Könyvtár használata, a könyvek formája

Ebben az elektronikus könyvtárban nincs olvasóterem, hanem a szükséges könyveket ki kell venni (vagyis ,,letölteni''). Letöltés után mindenki a saját számítógépén olvashatja, ill. használhatja fel a szöveget. A hálózaton keresztül böngészni, ill. olvasni drága és lassú. A saját személyi számítógép használata a leggyorsabb és legolcsóbb, a könyv pedig az olvasó birtokában marad. Azoknak, akik nem rendelkeznek Internet-kapcsolattal, postán elküldjük a kért könyveket. Ebbôl a könyvtárból ügy kölcsönözhetünk, hogy nem kell (és nem is lehet) a kikölcsönzött könyveket visszaadni!

	A Könyvtár a kiadványokat kétféle alakban adja közre:
1.	formálatlan szövegként, ami a további feldolgozást (könyvnyomtatás, kutatómunka) teszi lehetôvé szakemberek számára és
2.	a Windows operációs rendszer Súgó (,,Help'') programjának keretében, ami a könnyû olvasást és felhasználást teszi lehetôvé mindenki számára (a szövegek -- külön begépelés nélkül -- egy gombnyomással egy szövegszerkesztô programba vihetôk át, ahol azután szabadon alakíthatók).
A Könyvtárban található file-ok neve

Minden kiadvány négyféle file formában található meg a Könyvtárban: text file (formálatlan változat), help file (,,Súgó'' formátum), sûrített text file és sûrített help file. Ezenkívül minden help file-hoz tartozik egy ikon file.

Minden file nevének (file name) a két utolsó karaktere a verziószám (01 az elsô változaté, 02 a másodiké, stb). A file nevének kiterjesztése (file extension) mutatja a file típusát:

	txt:	text file,
	zpt:	sûrített text file,
	hlp:	help file,
	zph:	sûrített help file és
	ico:	a Help file-hoz tartozó icon file.

Például a Vasárnapi Kalauz címû könyv elsô változatának (,,01'') négy formája: VASKAL01.TXT, VASKAL01.HLP, VASKAL01.ZPT, VASKAL01.ZPH; az ikon file pedig: VASKAL01.ICO.

A sûrítést a legelterjedtebb sûrítô programmal, a PKZIP/PKUNZIP 2.04 DOS változatával végezzük. A sûrítés nagymértékben csökkenti a file nagyságát, így a letöltés/továbbítás sokkal gyorsabb, olcsóbb. A file-t használat elôtt a PKUNZIP program segítségével kell visszaállítani eredeti formájába. (Például a  "PKUNZIP  VASKAL01.ZPH" utasítás visszaállítja az VASKAL01.HLP file-t.)

A file-ok felhasználási módjai

Mivel minden mûvet kétféle formában ad közre a Könyvtár, a következô kétféle felhasználási mód lehetséges.

1. A text file felhasználása

Ez a file formálatlanul tartalmazza az anyagot. A felhasználó betöltheti egy szövegszerkesztô programba, és ott saját ízlése, szükséglete szerint formálhatja. Például ha az anyagot ki akarjuk nyomtatni könyv alakban (feltéve, hogy az szabadon publikálható), akkor ebbôl a text file-ból könnyen  elô tudjuk állítani a nyomdakész változatot.

Vigyázat! A text file minden sora sorvég-karakterrel végzôdik, ezeket elôbb el kell távolítanunk, és csak utána szabad a formálást elkezdenünk.

A szövegben a kezdô idézôjelet két egymást követô vesszô, a felsô idôzôjelet két egymást követô aposztrófa és a gondolatjelet két egymást követô elválasztójel képezi (lásd a szöveg formájára vonatkozó megkötéseket késôbb).

Az egyes fejezeteket csupa egyenlôségjelbôl álló sorok választják el egymástól. A file eleje ezt az ismertetést tartalmazza a Könyvtárról.

Ezt a text file-t felhasználhatjuk szövegelemzésre is, amihez természetesen szükségünk van valamilyen elemzô programra.

2. A,,súgó'' file felhasználása

Ez a file formátum igen egyszerû olvasást, felhasználást tesz lehetôvé a Windows operációs rendszerben megszokott ,,súgó'' programok formájában. (Az ajánlott képernyô felbontás VGA.)

Az elektronikus könyv legnagyobb elônye az, hogy a szöveg elektronikus formában áll az olvasó rendelkezésére. A ,,Másol'' gombbal a teljes fejezet átvihetô a vágóasztalra [Notepad]) és onnan a szokásos módon: ,,Szerkesztés'' és ,,Másol'' [Edit és Paste] paranccsal bármilyen Windows szövegszerkesztôbe. Ugyanezt érjük el a Ctrl+Ins gombok együttes lenyomásával is. Ha nem akarjuk a teljes szöveget átvinni, akkor használjuk a ,,Szerkesztés'' [Edit] majd a ,,Másol'' [Copy] utasítást a program menüjérôl, minek következtében a fejezet teljes szövege megjelenik egy Másolás párbeszéd-panelban. A kijelölt szövegrészt a ,,Másol'' utasítás a vágóasztalra [Notepad] viszi, és onnan az elôbbiek szerint folytathatjuk a munkát.

A programból közvetlenül is nyomtathatunk fejezetenként a ,,File'' és ,,Nyomtat'' [Print] utasítással. A nyomtatott szöveg formája kissé eltérhet a képernyôn láthatótól. A nyomtatott szöveg betûtípusa ,,Arial'', betûmérete 10 pontos. Ha más formátumra, betûtípusra vagy -nagyságra van szükségünk, akkor vigyük elôbb a szöveget a szövegszerkesztô programunkba, ott állítsuk be a kívánt formátumot, és utána nyomtassunk.

	Ahhoz, hogy a ,,súgó'' file-t használni tudjuk, a következôket kell tennünk (a ,,Vasárnapi kalauz'' címû könyvvel mutatjuk be a lépéseket).
1.	A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtárból töltsük le a VASKAL01.HLP és a VASKAL01.ICO file-okat a saját gépünk ,,C:\PAZMANY'' nevû alkönyvtárába. (A VASKAL01.HLP helyett letölthetjük a sokkal kisebb VASKAL01.ZPH file-t is, de akkor letöltés után ki kell bontanunk a "PKUNZIP VASKAL01" utasítással.)
2.	Készítsünk egy programindító ikont. A Programkezelôben kattintsunk elôször a ,,Pázmány Péter E-Könyvtár'' nevû programcsoportra. (Ha az még nincs felállítva, akkor hajtsuk végre a fejezet végén leírt ide vonatkozó utasításokat.) Ezután válasszuk a ,,File'', ,,Új'' és ,,Program'' utasításokat a menürôl. A párbeszed-panelban a következôket gépeljük be:
	Megnevezés:	Vasárnapi Kalauz
	Parancssor:	WINHELP C:\PAZMANY\VASKAL01.HLP
	Munkakönyvtár:	C:\PAZMANY
	Ezután kattintsunk az ,,Ikon'' nevû utasításra, és adjuk meg a C:\PAZMANY\VASKAL01.ICO file-t.

Ha ezután rákattintunk az így felállított ikonra, a program elindul, és olvashatjuk a könyvet.

A ,,Pázmány Péter E-Könyvtár'' nevû programcsoport felállítása:

A Programkezelô menüjérôl válasszuk a ,,File'', ,,Új'' és ,,Programcsoport'' utasítást. A párbeszéd-panelban a következôt gépeljük be:

	Megnevezés:	Pázmány Péter E-Könyvtár
Ezután zárjuk be a párbeszéd-panelt.

Hogyan lehet a könyvekhez hozzájutni?

A könyveket bárki elektronikus úton letöltheti a Könyvtárból (lásd a Könyvtár Internet címét) vagy postán megrendelheti (lásd a postai címet). Egyházi intézményeknek és személyeknek ingyen küldjük el a könyveket, mások a rendeléssel együtt 3 dollárt vagy annak megfelelô pénzösszeget küldjenek a lemez- és postaköltség megtérítésére.

A Könyvtár használatának jogi kérdései

Az általános elvek a következôk:

1.	A Könyvtár mindenkinek rendelkezésére áll személyes vagy tudományos használatra. Ha a Könyvtár anyagát publikációban használják fel, akkor kérjük az alábbi hivatkozás használatát:

,,A szöveg eredete a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár -- a magyarnyelvû keresztény irodalom tárháza.''

2.	Egyházi intézmények és személyek kereskedelmi célokra is ingyenesen használhatják a Könyvtár anyagát, csak azt kérjük, hogy a kiadványuk elején helyezzék el az elôbbi utalást. A Könyvtár fenntartja magának azt a jogot, hogy eldöntse: ki és mi minôsül egyházi személynek, ill. intézménynek. Kérjük, keresse meg ez ügyben a Könyvtárat.

3.	Ha a Könyvtár kiadványait nem egyházi intézmény vagy személy kereskedelmi célokra használja fel, akkor az elôbbi utalás feltüntetésén kívül még kérjük a haszon 20%-át a Könyvtár számára átengedni. A befolyt összeget teljes egészében a Könyvtár céljaira használjuk föl.

Elôfordulhat, hogy ezek az elvek bizonyos könyvekre nem vonatkoznak, mert a szerzôi jog nem a Könyvtáré. Az ilyen könyv része az állománynak, lehet olvasni, lelkipásztori munkára felhasználni, de kinyomtatása, -- bármilyan formában --, tilos. Az ilyen jellegû korlátozások minden könyvben külön szerepelnek. (Lásd a könyvek elektronikus változatáról szóló fejezetet!)

Hogyan lehet a Könyvtár gyarapodásához hozzájárulni?

Minden pénzügyi támogatást hálásan köszönünk, és a központi címre kérjük továbbítani. Az anyagi támogatásnál is fontosabb azonban az az önkéntes munka, amellyel állományunkat gyarapíthatjuk.

 Kérünk mindenkit, akinek a magyar katolikus egyház sorsa és az egyetemes magyar kultúra ügye fontos, hogy lehetôségeinek megfelelôen támogassa a Könyvtár munkáját. A munka egyszerû, bárki, -- aki már használt szövegszerkesztô programot --, részt vehet benne.

Hogyan lehet az állomány gyarapításában részt venni?

A munka egyszerûen egy-egy könyv szövegének számítógépbe való bevitelét jelenti. Elôször optikai beolvasással (szkennolással), automatikus úton, egy nyers szöveget készítünk, amit aztán az önkénteseknek ki kell javítaniuk. A munka lépései így a következôk:

1.	Ellenôrizzük, hogy a kiválasztott könyv szabadon másolható-e (nem esik-e szerzôi jogvédelem alá), vagy meg lehet-e kapni a Könyvtár számára a másolás jogát. Ez ügyben vegyük fel a kapcsolatot a Központtal.
2.	Ellenôrizzük, hogy a könyvet még nem kezdte-e el senki begépelni. Ez ügyben is vegyük fel a kapcsolatot a Központtal. A Könyvtár állandóan tájékoztat a begépelés alatt álló munkákról.
3.	A könyvet küldjük el a Központnak, ahol optikai beolvasással elkészítik a nyers szöveget.
4.	A Központ visszaküldi a nyers szöveget egy számítógépes lemezen a könyvvel együtt. A nyers szöveget tetszôleges szövegszerkesztô-formában lehet kérni. Ha az eredeti kiadvány nem alkalmas optikai beolvasásra (rossz minôség, régies betûtípusok stb. miatt), akkor az önkéntesnek kell a nyers szöveget is begépelnie.
5.	Végezzük el a nyers szöveg ellenôrzését és javítását. Ez a munka legidôigényesebb része, és ettôl függ a végleges szöveg helyessége! Kövessük a szöveg formájára vonatkozó megállapodásokat (lásd a következô részt).
6.	A kész szöveget küldjük vissza lemezen a Központnak.
7.	A Könyvtár ezután elkészíti a kívánt file-formákat és a könyvet behelyezi a Könyvtár állományába.
Megkötések a szöveg formájára

Mivel mindenki számára hozzáférhetô módon kell a szövegeket tárolnunk, egyszerûségre törekszünk. Általános szabály az, hogy semmilyen tipográfiai karaktert vagy kódot nem használunk, csak a billentyûzetrôl bevihetô karakterek szerepelhetnek a szövegben. A szöveg készítésekor kérjük a következô megállapodásokat betartani:

1.	Margó: 1 hüvelyk (2.54 cm) bal- és jobboldalt.
2.	Betûtípus: Arial, 10 pontos.
3.	Alsó idézôjel: két vesszô szóköz nélkül,
	felsô idézôjel: két aposztrófa szóköz nélkül,
	gondolatjel: két elválasztójel szóköz nélkül,
	idézôjel idézôjelen belül: aposztrófa (alsó és felsô idézôjelként egyaránt).
4.	Tabulátor karakter megengedett (a tabulátorokat fél hüvelyk, azaz 1.27 cm távolságra kell  egymástól beállítani).
5.	Semmilyan más formálási kód nem megengedett.
6.	Lábjegyzet helyett szögletes zárójelbe kerüljenek a hivatkozások száma (pl. [1]), és a hozzátartozó magyarázatok a file legvégén egymás után, mindegyik új sorban kezdve.
Érdeklôdés/Javaslat

A már meglevô állományról, a készülôfélben levô könyvekrôl, az önkéntes munka lehetôségeirôl és a Könyvtár legújabb híreirôl a következô címeken lehet tájékoztatót kapni:

1. levél:	St. Stephen's Magyar R.C. Church
	223 Third St., Passaic, NJ 07055-7894, USA

2. elektronikus posta (e-mail): felso@comcast.net

3. elektronikus hálózat (World Wide Web):	http://www.communio.hu/ppek vagy
	http://www.piar.hu/pazmany
Minôség -- állandó javítás

A Könyvtár állományának minôségét állandóan javítjuk, újabb és újabb változatokat bocsátunk közre (a file nevének utolsó két karaktere a változat számát jelenti). Kérjük ezért a Könyvtár minden tagját, olvasóját, hogy jelentsen minden felfedezett szöveghibát. A levélben (postai vagy elektronikus levélben egyaránt), közöljük az új, javított sort az ôt megelôzô és követô sorral együtt. Így a szövegkörnyezetben elhelyezve, könnyû lesz a hibát megtalálni és javítani. Miután a file új változata (új verziószámmal) felkerült a Könyvtárba, a régit töröljük.

Kérjük, a könyvekkel és a Könyvtár munkájával kapcsolatos észrevételeit, javaslatait, kritikáját közölje velünk! Segítségét hálásan köszönjük.

A könyvtár mottója egy szentírási idézet

Ha ugyanis az evangéliumot hirdetem, nincs mivel dicsekednem, hiszen ez a kötelességem. Jaj nekem, ha nem hirdetem az evangéliumot! Ha önszántamból teszem, jutalmam lesz, ha nem önszántamból, csak megbízott hivatalnok vagyok. (1Kor 9,16-17)