Copyright: Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár


Címoldal
	Versek a Boldogságos Szûz Máriáról E verseskötet elsô kiadása 1947-ben Budapesten jelent meg, Kalazanti Szent József halálának háromszázadik évfordulóján. Jelen második kiadást Kalazanti Szent József Elsô Magyar Utódjának DR. TOMEK VINCE Generális Atyának ötvenéves szerzetesi jubileuma (1908--1958) alkalmából ajánlják fiúi tisztelettel és szeretettel a külföldi magyar piaristák    Mit Druckerlaubnis der Ordensprovinz der Piaristen in Österreich, vom 31. Dezember 1958, Z. 91/58. -- Neudruck auf Grund der ersten ungarischen Auflage im Selbstverlag des. Piaristenordens, als Manuskript vervielfältigt. Tartalomjegyzék


Tartalomjegyzék

A könyv elektronikus változata

Motto

A Marcali Szûzmária

	A Marcali Szûzmária
Tizenkét csillagú korona

	Üdvözlégy!
	A kék palást
	Szûzek Királynôje
	Bûnösök menedéke
	Bölcseségnek Széke
	Áldott az asszonyok között
	A keresztúton
	Szentolvasó
	Kegyes Iskolák Királynôje
	Magyarok Nagyasszonya
	Az igazi Mária
	Pitypang


A Könyvtár elektronikus változata

 A könyv elektronikus változata

Ez a program az azonos címû könyv elektronikus változata. A könyv 1958-ban jelent meg a verseskötet második kiadásaként. Az elektronikus változat a Piarista Rend magyarországi tartományfônökének az engedélyével készült. A könyvet lelkipásztori célokra a Pázmány Péter Elektornikus Könyvtár szabályai szerint lehet használni. Minden más szerzôi jog a Piarista Rend Magyarországi Tartományáé.


Motto

És nagy jel tûnék fel az égen: egy asszony, akinek öltözete volt a nap, és lába alatt a hold, és fején tizenkétcsillagból álló korona.

János: Jelenések Könyve 12,1

Dicsôség és hála a Szentháromságnak, hogy nekünk adta Szûz Máriát akinek ruhája a nap, lába alatt a hold és fején tizenkét csillagból álló korona...

Felajánlom ezt az imádságomat a katolikus anyaszentegyház javára, a katolikus hitnek terjesztésére és a békének a keresztény fejedelmek közt való megszilárdítására.

Kalazanti Szent József: A Boldogságos Szûz tizenkétcsillagú koronája


A Marcali Szûzmária

I.

A városból, ahonnan egyre mennék,

Ahol a földet nem öleli ég,

És nincs ahol az angyal megjelennék,

S a Szûzmária árván ácsorog

A kórház elôtt, kôbe kötözötten,

Onnan jövök, -- és nem hiába jöttem:

Rátok bukkantam, Mennyei Karok.

Most itt vagyok, ahova egyre jönnék,

Itt hallgatom ezernyi hangotok,

Fûben-fában zenélô angyalok,

Akik a búza templommélyi csöndjét

S a szôlôfürtök csurranó delét

Zsoltárütemre hangoljátok egybe,

-- Itt hangolgattok, a marcali hegyben.

Járom a szôlôt, amerre a bönge

Kakukfülves lankája elgyürûz,

És a dûlôben szembejön a Szûz.

Körüldongják tücsöknyi angyalok,

Kapa a vállán, fején tarka kendô,

És kék szemébôl a Megszületendô

Csillaga mosolyog.

II.

Mi Asszonyunk, te itt lakol!

Az a jó meleg trágyapárás:

A betlehemi csöpp akol.

A félhajas tetô alatt,

Ahol harsog a gyaluforgács,

A názáreti Ács farag.

A boglyas Tábor integet

Felhôivel a vízen túlról,

Mint Badacsony és Szigliget.

S a nagy tó: a Tibériás.

A fövenyen hálót egyenget

Tizenkét hallgatag halász.

Ez az a föld, ez az a táj,

Ahol az ég-föld összeérnek,

Ahol az Angyal föl-lejár.

Ez az az áldott levegô

Ahol elfelejt zakatolni

És fenekedni az idô.

Itt fák és lelkes állatok

Imádkoznak, s az ember: ember,

Teremtetett s megváltatott.

Itt édes bort ad innia

S kenyeret tör az embereknek

A Krisztus, az Ember Fia.

És téli estén, fonogatván

Az asszonyok közt ül a padkán

Asszonyunk Szûzmária.

III.

Most itt a dombon megtaláltam,

Ötven év bújócskáin át

Az igazi Szûzmáriát

Kit mostanáig eltakartak

Kontárok és kereskedôk

S a legnagyobb kontár, a gôg.

Ismertem jól gyermekkoromban:

Ez ô, ez ô, ráismerek.

Az emlékek özönlenek.

Éppen ilyen szépen mosolygott

Két dundi fej közül reám

Édesanyám ágya falán.

Igy láttam a besnyôi dombon

Hogy félálomban jött felém,

Nagyboldogasszony éjjelén,

Amíg virrasztva énekelnek

-- És tûz és angyalszárny suhog --

Sok tízezernyi búcsusok.

E kép elé kísértem egykor

Sok ministrálós reggelen

Imádott elsô mesterem.

E sokkönyves és sokfiús

Képrôl szólított maga mellé

A máriás Kalazancius.

Ó, hányszor néztem ezt a képet!

De késôbb minden mást mutat,

Józanná lesz az áhitat.

Ó, józanarcú oktalanság!

Ma már tudom: itt, itt, e kék

Palást alatt a bölcseség.

Most itt, ezen a régimódi

Elfeketedett nyomaton

A Titkok Titkát kutatom.

E szôlôillatos kezekkel

Lelkemen végigsimogat

A gyerekkori áhitat.

Hadd dúdolok hát újra meglelt

Anyámnak kisfiús imát:

Tizenkét csillag koronát.

IV.

De jaj, ezek a csillagok,

Anyám, ezek nem olyanok!

Nem mint a boldog mennyei

Koszorúd bizodalmas fényei.

Haloványak és betegek,

Ezek a mi csillagaink: sebek.

Ha közel nézed: vörösök,

Mint a megaludt vérrögök.

Jaj, testünk-lelkünk csupa seb:

Üres gyomor, bedôlt ház, puszta zseb,

És puszta szív, -- romok, romok,

Megfertôztetett templomok,

Oltárokon idegen istenek, --

És azok, akik nincsenek...

De te szívünkben olvasol

És szánva szánsz és nem botránkozol,

Ha mikor ávét rebeg ajakunk,

Akkor is sebeinktôl sajogunk.

Te jól tudod, hisz ember vagy te is,

Hogy emberek vagyunk, s tízszerte is,

Százszorta is épp akkor emberek,

Mikor imánk esôje megered.

Tudod: míg a tömjén lehelte füst

Fehér felhôje égre szállni küzd,

Lenn, a tüzes rácson, a parazsak

Morzsácskái vörösen izzanak.


Üdvözlégy!

Magasztalja én lelkem az Urat

És Azt, akiben teljes az Ô kedve,

Akiben minden tttkot megnutat,

Egyetlen szép mosollyá édesedve.

Hogy is lehetne hozzád más szavam

Legelsôben, mint a magasztalásé!

Hadd mondom, százötvenszer, boldogan:

Áve Mária! Üdvözlégy Királyné!

Magasztallak, mert nem hallgathatok.

Füst a szavam és az életem kérész,

Mégis, mégis: olyan állat vagyok,

Mely egyenesen jár és fölfelé néz.

Fölfelé néz, mert fönn valami van,

És föl beszél is: van kihez beszéljen

És ha beszélek: nem féreg magam,

De minden fölfelé nézôk nevében.

Hogy éhezne már szólni valamit

Fölfelé ez a süketnéma század,

Amelynek ebnyüszítés lett a hit

És aljasság a fölséges alázat!

Émelyedik a futószalagon

Gyártott eszmények hánytató szagától,

A prófétáktól a zsibpiacon,

Az elvektôl -- az embertôl -- magától!

Hogy magasztalna lelke már urat,

Testtel-lélekkel rína már imádni!

De nincsenek a földön már urak,

Csak szolgák vannak és szolgák szolgái.

A szó, mint a mélybôl kiáltana,

A káromkodás undorában elfagy.

Ó Egészen-szép,

Ó Istenanya, ó Ember-anya,

De jó az Isten, hogy te még mienk vagy!


A kék palást

,,Anyai palástod fordítsd oltalmunkra!''

(Boldogasszony Anyánk)

Amelynek színe mint a menny

És mint az édesanya-szem,

Olyan ölelô, olyan áldott,

Énekelem a Kék Palástot.

Kék mint az ég, jó mint az ég:

Mélység, magasság, messzeség,

Körülkarol és el nem enged,

Megharmatoz és fölmelenget.

Olyan könnyû a mosolya!

Búzavirág és ibolya.

És mégis oly kimerhetetlen

És titokzatos, mint a tenger.

Ó tôlem milyen messze már

Amely eléd bírálni jár,

A farizeusi szemöldök.

Már gyermeki bizalmat öltök.

Bizalmat, jó meleg ruhát:

Ha rám uszítja táborát

A Bûnnek Isten-tûrte titka,

Elburkolózom ráncaidba.

De nem magam, mind elhozom,

Kiért a gond mázsája nyom,

Mind, mind aki kedves szívemnek,

Kézen vonom megbújni benned.

Az árvákat, a foglyokat,

S kik megjárták a poklokat

A sötétség évein által, --

Fogadd alád, anyai Fátyol.

S akik után szívünk sajog,

A nagyszemû ártatlanok,

A kisdedek, s akik még jönnek

Másnapján az eldúlt özönnek...

De már nem is imádkozom:

Úgy buzog föl a bizalom

Szívem megéledt melegébôl

Mint a forrás a föld szívébôl.

Fölöttem a végtelen ég,

Lenn: hallgató arany kepék:

Keresztbe kötve várja sorsát

Szegény, pihegô Magyarország.

Az eleven-kék bolt, a menny

Mintha libbenne odafenn,

És békére és háborúra

Egy nagy kék palást ráborúlna.


Szûzek Királynôje

A szûzekért könyörgök hozzád,

Akik a port fehér lábbal tapossák

S úgy lejtenek az ingovány felett,

Nem ér fel hozzájuk a döglelet.

Ma még nem ér, --

Ó, hadd maradjon lábuk hófehér!

Nézd milyen szépek, hajnal-harmatossak,

Orcájuk (ó szeressed, símogassad!)

Most fejt meleg tej, hûs rózsaszirom, --

Fiú, leányka, ífjú, hajadon,

Tíz- és húszévesek, --

Meggyfanyarok, barackhús-édesek.

Rád emlékeztet minden mozdulatjuk,

A dudva, tüske szétsimúl alattuk,

Ahol járnak a gyom világ között,

Sóhajtanak kicserzett bûnösök:

,,Szép volna élni, -- jaj!''

Ó, legyen értük ima e sóhaj!

Terjeszd föléjük köntösöd szegélyét,

Ne vesszen el rossz földünkrôl a szépség!

Hiszen már a bölcsôben keserû

Nyálát köpi rájuk a Hétfejû,

És gôggel, szabadon

Terpeszkedik az iskolapadon.

A korty ital, a mindennapi étel

Morzsáiban is ott lappang a métely,

A zengô szó, a kattogó betû

Katedráin ô ül, a Hétfejû.

Böfögô bendeje

Szûzek és ifjak húsával tele.

Hogy óvjuk ôket a szelíd széltôl is,

Mikor ellenség a bizalmas ôr is!

S a legellenség ô szegény maga,

A balga szûz, -- ó, Szûzek Csillaga,

Segíts, vagy újra jön

A vízözön, jaj, a szennyvíz-özön.

De kit szent ujjad illet egyszer áldón:

E szép hulláktól balzsamos világon

Szeplôtlen lábbal úgy lebeg tova,

Ha könnyet harmatoz is mosolya,

Mint a májusi szél

Hervadt ibolyák tetemeinél.


Bûnösök menedéke

S hadd imádkozom a nem-szûzekért,

Hadd hozom el a bûnösök, a gyengék,

A Barabbás-üvöltôk seregét,

A mosdótálas Pílátusok rendjét.

A farizeusok, a vámosok,

Irástudók és papifejedelmek,

Az inaszakadtak, a poklosok

Utánam mind elibéd seregelnek.

Könyörülj rajtuk, ó, könyörülj rajtunk,

Akik magunkon nem könyörülünk,

Ütôdött-voltunk mélyébôl sóhajtunk

A magasság arcába -- s itt ülünk,

És szégyeneljük ezt a sóhajunkat,

S szégyeljük azt is, hogy szégyenkezünk,

És ássuk, egyre ássuk le magunkat

A mélybe. Jaj, kezdj valamit velünk!

Ó, hiszen halljuk berrenni az órát,

Állnánk is lábra, csak ne kellene

Elmetszeni a bûn köldökzsinórját.

Még mondanánk is bátran ellene,

De cselekedni -- cselekedni már nem:

Az imavágy szívünkben fuvoláz,

De az Uram-tól messze még az Ámen,

És bánom nélkül nincsen Megbocsáss!

Úgy tátogunk az égre, mint a szomjas

Békák egy száraz kútban: Hol az Ujj,

Melytôl a mindenség e rossz atomja,

Földünk tekéje mozdulni tanult?

Lenyúzott bôre vonagló húsával

Borzong elôtte szívünk meztelenje:

Ha izzó késsel, ha tüzes husánggal,

Csak üssön, vágjon, de az elevenbe.

S ha majd a vér szeplôtelenre ázta

Az ideget, amit felzsongatott,

Kezed szórjon a pihegô barázda

Forró szívébe lüktetô magot,

Az indulás piros kegyelme magját:

Küldj langy esôt a hulló mag elébe.

Ó, nem-szûzek, ó, betegek, ó, balgák,

Ó, te minden bûnösök menedéke!


Bölcseségnek Széke

Nagy Királynô, kit tízenkét

Csillag koronáz,

Jóságodhoz könyörög egy

Öreg iskolás.

Félve jön csak szívszorongva,

Olyan félszegen,

Mint egy gyermek, aki gyónni

Elôször megyen.

Félve jön, hogy eldadogja

Szíve vágyait,

Gyermeksége ötvenéves

Imádságait,

S amit akkor nem tudott és

Nem mert volna még:

Hogy a gyermekség malasztját

Küldje rá az ég.

Voltam én is gyönge gyermek,

Fürge kisfiú,

Kölyök aztán, kezes-lábas,

Legény is, hiú.

Lettem aztán java-férfi,

Rendes mégpedig:

Akibôl tízenkettôbôl

Egy tucat telik.

Aztán Isten tudja, hogy, de

Úgy kerülközött,

Mester lettem, számadó a

Báránykák között,

Terelgettem, tanítottam,

Úgy, amint való,

Még tekintélyt is szereztem,

Mint írástudó.

Sok tudós tudatlanokkal

Fújtam egy-követ.

Mennyországból is nem egyszer

Jött hozzám követ.

Tudom már, hogy nincsen új a

Forgó nap körén.

Hát most, Bölcseségnek Széke,

Hozzád jöttem én.

Öntsd belém a bölcseséget:

Úgy is mondanám,

Hogy a gyermekség malasztját

Esedezd le rám.

Engedd újra visszaélnem

Bokros éveim,

Lenni mint a régi kisded

Jézus térdein.

Aki bízó, aki tiszta,

Aki egyszerû,

S anyakézbôl édes neki

Ami keserû.

S ha elpilledt a játékban,

Csak egyet kíván:

Elaludni jó öledben

Édes jó Anyám.


Áldott az asszonyok között

Mentél, amerre húzódott az ösvény

Galileának napaszalta földjén.

És kivirágzott lépteid nyomán

A bokavérzô Hegyes Tartomány.

A sziklák istenverte szurdokán

Tejarcú rózsát hajtott a bogáncs,

A kôsziklából csorgó méz fakadt,

A ciszternákban élôvíz patak.

S a porszemecskék, míg sarúdra lestek,

Tücsök módjára muzsíkálni kezdtek.

Karjaid összefonva kebleden

Mentél s mosolyogtál édesdeden.

Mérhetetlenül mély volt és komoly

És mondhatatlan édes e mosoly.

Mentél. Fölötted a hallgatag égbolt.

A csepp angyalok, mint a rendelés szólt,

Elkuporodtak a sziklák közébe

Ujjacskáikat ajakukra téve.

A titokzatos Hang is hallgatott,

A Lélek, aki megárnyékozott,

És néma volt még Ô is, az Egyetlen,

A szíved alatt élô Érthetetlen.

Mentél, magad, és nem sejtette senki

A titkot, amely a mindent belengi.

Erzsébet sem, a meghitt asszonytestvér,

Még az sem, aki árva tûzhelyednél

Virrasztja jöttöd, az Elgyûrûzött:

Hogy áldott vagy az asszonyok között.


A keresztúton

Megy a Jézus a Kálváriára,

Fejében a töviskoronája.

Véres rózsák verték ki a testét.

Megy a Jézus, viszi a keresztjét.

Most elôször roskadt el alatta,

Vad pribékek keze fölrángatta.

Szeges szíjjak a húsába tépnek,

Borzalommal kísérik a népek.

Szeges szíjjak csnntig elevenbe.

Jön az úton Szûzmária szembe.

A szemébôl mennyek mosolyognak,

De szívében hét tôre pokolnak.

Nézi Jézust, nézi a kersztfát,

Azt a véres, verejtékes orcát,

Azt az Arcot, azt az édes-egyet,

Aki az ô testébôl testedzett.

Kis Betlehem boldog éjjelében

Ô ringatta ámuló ölében,

Ô mosott rá, fôzött és dagasztott,

Ágya szélén de hányszor virrasztott!

Ruhácskáít szôtte, fonta, foldta,

Haj pedig már akkor is de tudta...!

Ó hogy nézte távolodó képét,

Mikor elment, három éve, végkép!

Nézi most is, rogyadozó testtel,

Kicsi fiát a szörnyû kereszttel.

Nézi, nézi, fátyolodó szemmel.

Megy a Jézus, utána a tenger.

Véres úton, végestelen hosszan:

Tenger ember, férfi, gyerek, asszony,

Véres tajték veri ki a mesgyét.

Valamennyi viszi a keresztjét.

Nem hiányzik senki sem a sorból:

Legelôl a tízenkét apostol,

Utánuk a számolatlan ezrek,

Ködbeveszô végtelen keresztek.

Ott piheg a sok mái szegény is:

Édesapám, édesanyám, én is!

Hétfájdalmas, nézz ide miránk is,

Krisztus Anyja, légy a mi anyánk is!


Szentolvasó

Mikor a földbe bújtunk, mint a féreg,

S pokoltüzeket hullatott az ég,

S fejünk fölött zuhogott az ítélet,

(Tán csak az utolsóelôtti még!)

Mikor a falban elapadt víz-ér

S az izzó szálban kialudt a fény,

De jó volt a sötétben, kicsi fûzér,

Ha megcsörrentél olyikunk kezén.

Öreg anyókák mormolós imája,

De mormolt akkor sok öreg legény,

Leheveredtünk börtönünk vackára,

A bugyor feneketlen fenekén,

Aludt az agyvelô is zsibbadozva,

Ima sem állt az ajkainkra más,

Csak e fölséges-együgyû zsolozsma,

Csak ez az üdvözítô dadogás.

Benne van ebben a szent dadogásban

Amire szó és gondolat kevés.

Halál van benne és feltámadás van,

Gyereksírás és anyagügyögés.

A kisded szól így, aki nem beszél még,

És aki már nem: aki haldokol.

Belemondod az emberlét egészét

És mindentôl eloldatol.


Kegyes Iskolák Királynôje

Már vége a diákmisének,

És nem zsibong az orgona,

Lecsendesült a folyosókon

A futkosó zenebona.

Most jövök hozzád meditálni,

Kegyes Iskolák Asszonya.

Tömjénillattól, gyerekszagtól

A levegô még szinte dús,

Mosolyog tôle az oltáron

A könyves Kalazancius.

Ez az illat, ez a mosolygás:

Az otthon, amely visszahúz.

Visszaölel rövidnadrágost

És körszakállas vén fiút.

Itt akar mind lehelni újra

Valami édes-szomorút,

Valamit, ami nélkül nincsen,

-- Ó védd meg ezt a csöpp odút!

A tavasz olajos esôi

Ránk itt ömöltek pazarúl,

Embernek lenni itt tanultunk,

Szépen és jól és magyarúl,

Mi és apáink, nagyapáink:

-- Ó légy velünk most, hogy borúl!

Most mikor a kénköves pára

Falakon át is terjedez,

Szorongó kisfiúi orcánk

Öledre bújni gerjedez.

Az otthont, a mi otthonunkat,

Takard be jól -- a tied ez!

Nézd, nézd, a kicsinyek szemébôl

Most is a Jézus mosolyog,

De tiltanák már újra ôket

Ölétôl új apostolok.

Ó kicsi Jézus édesanyja,

Terjeszd föléjük fátyolod!

S lelkünkben is szítsd föl a lángot,

Mellyel belôled töltözött,

Hogy az legyünk, mivé a Krisztus

Királyi kardja felütött:

A férfiatlan korban férfi

S gyermek a gyermekek között.


Magyarok Nagyasszonya

Édesanya, bódog Anya,

Virágszülô Szûz Mária.

(Winkler-kódex)

Édesanya, boldog anya,

Virágszülô Szûzmária

Világraszült virágodnak,

Ajánlj minket szent Fiadnak.

Ha nem ajánlsz, hova menjünk?

Nincs egy izrom épség bennünk.

Minden épet, minden szépet

Fölfaltak a cudar évek.

Mind a tíz bûnnel komáztunk,

Belzebúbbal paroláztunk,

Ami csepp jó maradt bennünk,

Lemarta az idegen bûn.

Csúfra mégis megmaradtunk,

Nem nyílt meg a föld alattunk,

Kikerültük a koporsót,

Itt vagyunk most, legutolsók,

Legutolsók a világnak,

Kik a szívünkbe nem látnak,

De tenálad, Asszonyunknál,

Tudjuk, hogy csak irgalom vár.

Eddig is mint nyitott könyvben,

Úgy olvastál a szívünkben.

Bûneinket végigsírtad,

De ítélni föl nem írtad.

Te látod, hogy szívünk marja

A bûnbánat jeges karma,

Pislog már a keserûség

Hamvából a régi hûség.

Már a régi hit is mozdul,

A meleg vér meg-megpozsdul.

Ami szégyenünkre válott,

Szemünkrôl már hull a hályog.

Látjuk már, hogy mi rossz, mi jó;

Tudjuk, mi félteni való.

Sereglünk a Krisztus elé,

De hogy álljunk szeme elé?

Mit mondjunk, ha reá kérdez?

Szólj helyettünk, anyánk édes,

Annyit mondj csak: rosszak vagyunk,

De mégis a tied vagyunk.


Az igazi Mária

Ó Máriák,

Besnyôn és Somlyóban és Pócson és Cellben,

Lorettóban, Lourdesban, Fatimában, a Kármelen és Athoson,

Guadalupén és Nagasakiban,

akiknek arca elé ezerével özönlik az emberiség,

és bicskát ránt a csíki legény,

hogy az ô zászlója mehessen a körmenet élén,

és hadra kel a két spanyol falu népe,

hogy az igazi Mária melyiküké, --

ó Máriák,

míg ti a tömjén lengô magasában

a fogadalmi táblácskák aranyos koszorúja között,

megbújva az ügyetlenkezû hajdani mester századok feketített vonalaiban,

megértôn mosolyogtok,

ti fakuló fekete Máriák,

tudjátok-e, mik vagytok az emberiségnek?

Ti vagytok a Dallam, a Szín, a Szabadság,

a ritmus eloldó lebegése,

elengedés, magafeledés,

az Ünnep.

Akik azt hiszik, élnek

(élnek, hogy dolgozhassanak,

s dolgoznak, hogy élhessenek),

akik tesznek, hogy tegyenek

(magot a földbe: szem legyen,

szemet a gépbe: mag legyen,

vetés, aratás -- aratás, vetés),

akik vannak, de nincsenek,

(életük úgy folyik el:

sekély és szomorú patak,

világtalan barlang ölén

halálszagú posvány felé) --

akiknek ablaka zárt üvegét

ha megrezzenti egy véletlenül arra tévedt tüdôvészes napsugár,

riadtan szegezik be a megereszkedett táblát,

mert reszketnek a piros levegô

ismeretlen veszélyeitôl --

ezeknek a mostoha gyermekeknek,

az alvajáróknak és halvaélôknek,

ó Máriák,

ó búcsúk, processziók, lítániák,

rózsafüzérek, érmek, skapulárék,

zászlók, gyertyák, orgona, tömjén,

közös-ének, közös-imádság, egy-élet, egy halál, egy-Isten, egy Anya,

egyetlen Szépség, --

ti vagytok az élet,

az emberi, isteni élet,

ó ígazi Szûzmáriák?

Mert bennetek, ó ügyefogyott Máriácskák,

elfátyolozva, elemberesítve

otthonosan, nekünkvalón lakozik közöttünk Örömünknek Oka:

az igazi Mária,

akit a mûvész Isten festett a teremtés vásznára öröktôl,

emberek örömének,

áhitatúl az angyaloknak

önnön magának gyönyörûségül,

akin az Örök Atya szeme elmosolyodjék,

mint mikor a tökéletes mûvész a tökéletes mûben

dédelgetô pillantással símogat végig százszor is egy alakot,

aminek szépsége még neki is titokzatos, --

az igazi, igazi Mária,

akinek Krisztus-símogató tenyerére letette az Isten

mind, ami jót szánt a világnak,

hogy hintse, öntse, ontsa ránk,

a vízözönnél özönebb özönnel

édesanyai szíve szerint, --

az igazi, igazi, igazi Mária,

akinek az élô Krisztus,

ülvén az Atyának jobbja felôl,

szent sebeinek bíborában,

amikor nagyon elnehezedik a szíve

teméntelen bûneink láttán,

ölébe hajtsa szent fejét

s megengesztelôdve ülhessen vissza a mennyei trónra

és irgalommal nézzen újra ránk,

most és halálunk óráján. Amen.


Pitypang

Hadd utánozom a régi mestert,

Ki mikor oltárképet festett,

Mint szolgát vagy közkatonát

Odacsempészte önmagát.

Én is, hogy elérzékenyedve

Fonom rá faragott fejedre

E kúsza vadvirágfûzért,

Hadd ejtek egy szót magamért.

Bizony nem voltam hajdanában

Nagyon beszédes az imában.

Többet beszélt hozzám az Úr,

Mint hozzá én, hálátlanul.

Gyerek is van (gond a szülônek),

Hogy a szava késôre jô meg.

Addig csak hallgat és hebeg.

-- Isten elôtt ki nem gyerek?

Gyerek én is, néma, esetlen,

Imádkozásra tehetetlen,

S néma gyereknek -- odaát! --

Anyja megérti a szavát.

Én Édesanyám, te megérted

Ezt a furcsa kéz-láb beszédet,

Hogy térdedhez törleszkedem,

S öledbe fölkéredzkedem.

Ahhoz, kihez dadogni nem mer

A szavahíjjas férfiember,

Malaszttal teljes szent kezed

Szavak nélkül is elvezet.

Hogy hát egy ily énfajta fonnyadt

Pitypangot is láncomba fonjak,

És ô is testvérkéivel

Oltárodon hervadjon el:

Egyet kérek: ha önfeledve

Jézuskád ringatod öledbe,

Akkor, mit szépséged sugallt,

Zümmögd el néki ezt a dalt.


A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár bemutatása
A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár

	Isten hozta a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtárban, a magyarnyelvû keresztény irodalom tárházában! A Könyvtár önkéntesek munkájával mindenki számára elektronikus formában terjeszti Isten Igéjét. A Könyvtár bemutatása


A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár bemutatása

Célkitûzés

Állomány

Irányítás, központ

A Könyvtár használata, a könyvek formája

A Könyvtárban található file-ok neve

A file-ok felhasználási módjai

Hogyan lehet a könyvekhez hozzájutni?

A Könyvtár használatának jogi kérdései

Hogyan lehet a Könyvtár gyarapodásához hozzájárulni?

Megkötések a szöveg formájára

Érdeklôdés/Javaslat

Minôség -- állandó javítás

A könyvtár mottója

Célkitûzés

A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár (PPEK) célja az, hogy mindenki számára hozzáférhetôvé tegye a teljes magyarnyelvû katolikus egyházi, lelki irodalmat elektronikus formában. A lelkipásztori munka támogatása mellett elôsegíti az egyházi kutatómunkát, könyvnyomtatást és az írott, magyar keresztény értékek bemutatását, megôrzését, terjesztését. A könyvállomány mindenki számára ingyenesen rendelkezésre áll az Internet hálózaton keresztül. Egyházi intézményeknek és személyeknek postán is elküldjük a kért anyagot.

Állomány

Minden szabadon másolható, szerzôi jogvédelem alá nem esô egyházi és vallási vonatkozású kiadvány része lehet a Könyvtárnak: a Szentírás (többféle fordításban), imakönyvek, énekeskönyvek, kódexek, pápai dokumentumok, katekizmusok, liturgikus könyvek, teológiai munkák, szentbeszéd-gyûjtemények, keresztutak, lelkigyakorlatok, himnuszok, imádságok, litániák, istenes versek és elbeszélések, szertartás-könyvek, lexikonok, stb.

Irányítás, központ

Központ:	St. Stephen's Magyar R.C. Church
	223 Third St., Passaic, NJ 07055, USA
	(Az Egyesült Államok New Jersey államában levô Szent István Magyar Római Katolikus egyházközség)
Levelezés:	Felsôvályi Ákos
	322 Sylvan Road
	Bloomfield, NJ, 07003, USA
	Tel: (201)338-4736
	Fax: (201)778-4263
	e-mail: felsoval@email.njin.net
A Könyvtár használata, a könyvek formája

Ebben az elektronikus könyvtárban nincs olvasóterem, hanem a szükséges könyveket ki kell venni (vagyis ,,letölteni''). Letöltés után mindenki a saját számítógépén olvashatja, ill. használhatja fel a szöveget. A hálózaton keresztül böngészni, ill. olvasni drága és lassú. A saját személyi számítógép használata a leggyorsabb és legolcsóbb, a könyv pedig az olvasó birtokában marad. Azoknak, akik nem rendelkeznek Internet-kapcsolattal, postán elküldjük a kért könyveket. Ebbôl a könyvtárból ügy kölcsönözhetünk, hogy nem kell (és nem is lehet) a kikölcsönzött könyveket visszaadni!

	A Könyvtár a kiadványokat kétféle alakban adja közre:
1.	formálatlan szövegként, ami a további feldolgozást (könyvnyomtatás, kutatómunka) teszi lehetôvé szakemberek számára és
2.	a Windows operációs rendszer Súgó (,,Help'') programjának keretében, ami a könnyû olvasást és felhasználást teszi lehetôvé mindenki számára (a szövegek -- külön begépelés nélkül -- egy gombnyomással egy szövegszerkesztô programba vihetôk át, ahol azután szabadon alakíthatók).
A Könyvtárban található file-ok neve

Minden kiadvány négyféle file formában található meg a Könyvtárban: text file (formálatlan változat), help file (,,Súgó'' formátum), sûrített text file és sûrített help file. Ezenkívül minden help file-hoz tartozik egy ikon file.

Minden file nevének (file name) a két utolsó karaktere a verziószám (01 az elsô változaté, 02 a másodiké, stb). A file nevének kiterjesztése (file extension) mutatja a file típusát:

	txt:	text file,
	zpt:	sûrített text file,
	hlp:	help file,
	zph:	sûrített help file és
	ico:	a Help file-hoz tartozó icon file.

Például a Vasárnapi Kalauz címû könyv elsô változatának (,,01'') négy formája: VASKAL01.TXT, VASKAL01.HLP, VASKAL01.ZPT, VASKAL01.ZPH; az ikon file pedig: VASKAL01.ICO.

A sûrítést a legelterjedtebb sûrítô programmal, a PKZIP/PKUNZIP 2.04 DOS változatával végezzük. A sûrítés nagymértékben csökkenti a file nagyságát, így a letöltés/továbbítás sokkal gyorsabb, olcsóbb. A file-t használat elôtt a PKUNZIP program segítségével kell visszaállítani eredeti formájába. (Például a  "PKUNZIP  VASKAL01.ZPH" utasítás visszaállítja az VASKAL01.HLP file-t.)

A file-ok felhasználási módjai

Mivel minden mûvet kétféle formában ad közre a Könyvtár, a következô kétféle felhasználási mód lehetséges.

1. A text file felhasználása

Ez a file formálatlanul tartalmazza az anyagot. A felhasználó betöltheti egy szövegszerkesztô programba, és ott saját ízlése, szükséglete szerint formálhatja. Például ha az anyagot ki akarjuk nyomtatni könyv alakban (feltéve, hogy az szabadon publikálható), akkor ebbôl a text file-ból könnyen  elô tudjuk állítani a nyomdakész változatot.

Vigyázat! A text file minden sora sorvég-karakterrel végzôdik, ezeket elôbb el kell távolítanunk, és csak utána szabad a formálást elkezdenünk.

A szövegben a kezdô idézôjelet két egymást követô vesszô, a felsô idôzôjelet két egymást követô aposztrófa és a gondolatjelet két egymást követô elválasztójel képezi (lásd a szöveg formájára vonatkozó megkötéseket késôbb).

Az egyes fejezeteket csupa egyenlôségjelbôl álló sorok választják el egymástól. A file eleje ezt az ismertetést tartalmazza a Könyvtárról.

Ezt a text file-t felhasználhatjuk szövegelemzésre is, amihez természetesen szükségünk van valamilyen elemzô programra.

2. A,,súgó'' file felhasználása

Ez a file formátum igen egyszerû olvasást, felhasználást tesz lehetôvé a Windows operációs rendszerben megszokott ,,súgó'' programok formájában. (Az ajánlott képernyô felbontás VGA.)

Az elektronikus könyv legnagyobb elônye az, hogy a szöveg elektronikus formában áll az olvasó rendelkezésére. A ,,Másol'' gombbal a teljes fejezet átvihetô a vágóasztalra [Notepad]) és onnan a szokásos módon: ,,Szerkesztés'' és ,,Másol'' [Edit és Paste] paranccsal bármilyen Windows szövegszerkesztôbe. Ugyanezt érjük el a Ctrl+Ins gombok együttes lenyomásával is. Ha nem akarjuk a teljes szöveget átvinni, akkor használjuk a ,,Szerkesztés'' [Edit] majd a ,,Másol'' [Copy] utasítást a program menüjérôl, minek következtében a fejezet teljes szövege megjelenik egy Másolás párbeszéd-panelban. A kijelölt szövegrészt a ,,Másol'' utasítás a vágóasztalra [Notepad] viszi, és onnan az elôbbiek szerint folytathatjuk a munkát.

A programból közvetlenül is nyomtathatunk fejezetenként a ,,File'' és ,,Nyomtat'' [Print] utasítással. A nyomtatott szöveg formája kissé eltérhet a képernyôn láthatótól. A nyomtatott szöveg betûtípusa ,,Arial'', betûmérete 10 pontos. Ha más formátumra, betûtípusra vagy -nagyságra van szükségünk, akkor vigyük elôbb a szöveget a szövegszerkesztô programunkba, ott állítsuk be a kívánt formátumot, és utána nyomtassunk.

	Ahhoz, hogy a ,,súgó'' file-t használni tudjuk, a következôket kell tennünk (a ,,Vasárnapi kalauz'' címû könyvvel mutatjuk be a lépéseket).
1.	A Pázmány Péter Elektronikus Könyvtárból töltsük le a VASKAL01.HLP és a VASKAL01.ICO file-okat a saját gépünk ,,C:\PAZMANY'' nevû alkönyvtárába. (A VASKAL01.HLP helyett letölthetjük a sokkal kisebb VASKAL01.ZPH file-t is, de akkor letöltés után ki kell bontanunk a "PKUNZIP VASKAL01" utasítással.)
2.	Készítsünk egy programindító ikont. A Programkezelôben kattintsunk elôször a ,,Pázmány Péter E-Könyvtár'' nevû programcsoportra. (Ha az még nincs felállítva, akkor hajtsuk végre a fejezet végén leírt ide vonatkozó utasításokat.) Ezután válasszuk a ,,File'', ,,Új'' és ,,Program'' utasításokat a menürôl. A párbeszed-panelban a következôket gépeljük be:
	Megnevezés:	Vasárnapi Kalauz
	Parancssor:	WINHELP C:\PAZMANY\VASKAL01.HLP
	Munkakönyvtár:	C:\PAZMANY
	Ezután kattintsunk az ,,Ikon'' nevû utasításra, és adjuk meg a C:\PAZMANY\VASKAL01.ICO file-t.

Ha ezután rákattintunk az így felállított ikonra, a program elindul, és olvashatjuk a könyvet.

A ,,Pázmány Péter E-Könyvtár'' nevû programcsoport felállítása:

A Programkezelô menüjérôl válasszuk a ,,File'', ,,Új'' és ,,Programcsoport'' utasítást. A párbeszéd-panelban a következôt gépeljük be:

	Megnevezés:	Pázmány Péter E-Könyvtár
Ezután zárjuk be a párbeszéd-panelt.

Hogyan lehet a könyvekhez hozzájutni?

A könyveket bárki elektronikus úton letöltheti a Könyvtárból (lásd a Könyvtár Internet címét) vagy postán megrendelheti (lásd a postai címet). Egyházi intézményeknek és személyeknek ingyen küldjük el a könyveket, mások a rendeléssel együtt 3 dollárt vagy annak megfelelô pénzösszeget küldjenek a lemez- és postaköltség megtérítésére.

A Könyvtár használatának jogi kérdései

Az általános elvek a következôk:

1.	A Könyvtár mindenkinek rendelkezésére áll személyes vagy tudományos használatra. Ha a Könyvtár anyagát publikációban használják fel, akkor kérjük az alábbi hivatkozás használatát:

,,A szöveg eredete a Pázmány Péter Elektronikus Könyvtár -- a magyarnyelvû keresztény irodalom tárháza.''

2.	Egyházi intézmények és személyek kereskedelmi célokra is ingyenesen használhatják a Könyvtár anyagát, csak azt kérjük, hogy a kiadványuk elején helyezzék el az elôbbi utalást. A Könyvtár fenntartja magának azt a jogot, hogy eldöntse: ki és mi minôsül egyházi személynek, ill. intézménynek. Kérjük, keresse meg ez ügyben a Könyvtárat.

3.	Ha a Könyvtár kiadványait nem egyházi intézmény vagy személy kereskedelmi célokra használja fel, akkor az elôbbi utalás feltüntetésén kívül még kérjük a haszon 20%-át a Könyvtár számára átengedni. A befolyt összeget teljes egészében a Könyvtár céljaira használjuk föl.

Elôfordulhat, hogy ezek az elvek bizonyos könyvekre nem vonatkoznak, mert a szerzôi jog nem a Könyvtáré. Az ilyen könyv része az állománynak, lehet olvasni, lelkipásztori munkára felhasználni, de kinyomtatása, -- bármilyan formában --, tilos. Az ilyen jellegû korlátozások minden könyvben külön szerepelnek. (Lásd a könyvek elektronikus változatáról szóló fejezetet!)

Hogyan lehet a Könyvtár gyarapodásához hozzájárulni?

Minden pénzügyi támogatást hálásan köszönünk, és a központi címre kérjük továbbítani. Az anyagi támogatásnál is fontosabb azonban az az önkéntes munka, amellyel állományunkat gyarapíthatjuk.

 Kérünk mindenkit, akinek a magyar katolikus egyház sorsa és az egyetemes magyar kultúra ügye fontos, hogy lehetôségeinek megfelelôen támogassa a Könyvtár munkáját. A munka egyszerû, bárki, -- aki már használt szövegszerkesztô programot --, részt vehet benne.

Hogyan lehet az állomány gyarapításában részt venni?

A munka egyszerûen egy-egy könyv szövegének számítógépbe való bevitelét jelenti. Elôször optikai beolvasással (szkennolással), automatikus úton, egy nyers szöveget készítünk, amit aztán az önkénteseknek ki kell javítaniuk. A munka lépései így a következôk:

1.	Ellenôrizzük, hogy a kiválasztott könyv szabadon másolható-e (nem esik-e szerzôi jogvédelem alá), vagy meg lehet-e kapni a Könyvtár számára a másolás jogát. Ez ügyben vegyük fel a kapcsolatot a Központtal.
2.	Ellenôrizzük, hogy a könyvet még nem kezdte-e el senki begépelni. Ez ügyben is vegyük fel a kapcsolatot a Központtal. A Könyvtár állandóan tájékoztat a begépelés alatt álló munkákról.
3.	A könyvet küldjük el a Központnak, ahol optikai beolvasással elkészítik a nyers szöveget.
4.	A Központ visszaküldi a nyers szöveget egy számítógépes lemezen a könyvvel együtt. A nyers szöveget tetszôleges szövegszerkesztô-formában lehet kérni. Ha az eredeti kiadvány nem alkalmas optikai beolvasásra (rossz minôség, régies betûtípusok stb. miatt), akkor az önkéntesnek kell a nyers szöveget is begépelnie.
5.	Végezzük el a nyers szöveg ellenôrzését és javítását. Ez a munka legidôigényesebb része, és ettôl függ a végleges szöveg helyessége! Kövessük a szöveg formájára vonatkozó megállapodásokat (lásd a következô részt).
6.	A kész szöveget küldjük vissza lemezen a Központnak.
7.	A Könyvtár ezután elkészíti a kívánt file-formákat és a könyvet behelyezi a Könyvtár állományába.
Megkötések a szöveg formájára

Mivel mindenki számára hozzáférhetô módon kell a szövegeket tárolnunk, egyszerûségre törekszünk. Általános szabály az, hogy semmilyen tipográfiai karaktert vagy kódot nem használunk, csak a billentyûzetrôl bevihetô karakterek szerepelhetnek a szövegben. A szöveg készítésekor kérjük a következô megállapodásokat betartani:

1.	Margó: 1 hüvelyk (2.54 cm) bal- és jobboldalt.
2.	Betûtípus: Arial, 10 pontos.
3.	Alsó idézôjel: két vesszô szóköz nélkül,
	felsô idézôjel: két aposztrófa szóköz nélkül,
	gondolatjel: két elválasztójel szóköz nélkül,
	idézôjel idézôjelen belül: aposztrófa (alsó és felsô idézôjelként egyaránt).
4.	Tabulátor karakter megengedett (a tabulátorokat fél hüvelyk, azaz 1.27 cm távolságra kell  egymástól beállítani).
5.	Semmilyan más formálási kód nem megengedett.
6.	Lábjegyzet helyett szögletes zárójelbe kerüljenek a hivatkozások száma (pl. [1]), és a hozzátartozó magyarázatok a file legvégén egymás után, mindegyik új sorban kezdve.
Érdeklôdés/Javaslat

A már meglevô állományról, a készülôfélben levô könyvekrôl, az önkéntes munka lehetôségeirôl és a Könyvtár legújabb híreirôl a következô címeken lehet tájékoztatót kapni:

1. levél:	St. Stephen's Magyar R.C. Church
	223 Third St., Passaic, NJ 07055-7894, USA

2. elektronikus posta (e-mail): felsoval@email.njin.net

3. elektronikus hálózat (World Wide Web): http://www.piar.hu/pazmany

Minôség -- állandó javítás

A Könyvtár állományának minôségét állandóan javítjuk, újabb és újabb változatokat bocsátunk közre (a file nevének utolsó két karaktere a változat számát jelenti). Kérjük ezért a Könyvtár minden tagját, olvasóját, hogy jelentsen minden felfedezett szöveghibát. A levélben (postai vagy elektronikus levélben egyaránt), közöljük az új, javított sort az ôt megelôzô és követô sorral együtt. Így a szövegkörnyezetben elhelyezve, könnyû lesz a hibát megtalálni és javítani. Miután a file új változata (új verziószámmal) felkerült a Könyvtárba, a régit töröljük.

Kérjük, a könyvekkel és a Könyvtár munkájával kapcsolatos észrevételeit, javaslatait, kritikáját közölje velünk! Segítségét hálásan köszönjük.

A könyvtár mottója egy szentírási idézet

Ha ugyanis az evangéliumot hirdetem, nincs mivel dicsekednem, hiszen ez a kötelességem. Jaj nekem, ha nem hirdetem az evangéliumot! Ha önszántamból teszem, jutalmam lesz, ha nem önszántamból, csak megbízott hivatalnok vagyok. (1Kor 16-17)